Termobranduolinė bomba, arba vandenilinė bomba – branduolinis ginklas, kurio veikimas pagrįstas (vandenilio izotopų) (deuterio arba tričio) sinteze. Pirmą kartą dirbtinė nevaldoma termobranduolinė sintezė sukelta JAV termobranduolinėje bomboje 1952 m.
![image](https://www.wiki-data.lt-lt.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraS1kYXRhLmx0LWx0Lm5pbmEuYXovaW1hZ2UvYUhSMGNITTZMeTkxY0d4dllXUXVkMmxyYVcxbFpHbGhMbTl5Wnk5M2FXdHBjR1ZrYVdFdlkyOXRiVzl1Y3k5MGFIVnRZaTlqTDJObEwxUmxiR3hsY2kxMWJHRnRMVzExYkhScGJHRnVaeTV6ZG1jdk1qSXdjSGd0VkdWc2JHVnlMWFZzWVcwdGJYVnNkR2xzWVc1bkxuTjJaeTV3Ym1jPS5wbmc=.png)
- Pirminis dalijimosi užtaisas
- Antrinis sintezės užtaisas
- Cheminis sprogmuo
- Urano-238 apvalkalas
- Vakuumas
- Plutonis arba uranas, kuriame yra tričio dujų
- Polistirenas
- Uranas-238
- Ličio-6 deuteridas
- Plutonis (neutronų šaltinis)
- Rentgeno spindulius atspindintis korpusas
![image](https://www.wiki-data.lt-lt.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraS1kYXRhLmx0LWx0Lm5pbmEuYXovaW1hZ2UvYUhSMGNITTZMeTkxY0d4dllXUXVkMmxyYVcxbFpHbGhMbTl5Wnk5M2FXdHBjR1ZrYVdFdlkyOXRiVzl1Y3k5MGFIVnRZaTloTDJFM0wwOXdaWEpoZEdsdmJsOURZWE4wYkdWZkxWOVNiMjFsYjE4d01ERXVhbkJuTHpFM01IQjRMVTl3WlhKaGRHbHZibDlEWVhOMGJHVmZMVjlTYjIxbGIxOHdNREV1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Istorija
Pirmąją termobranduolinę bombą Sovietų Sąjunga išbandė 1953, Jungtinės Amerikos Valstijos – 1954, Jungtinė Karalystė – 1957, Kinija – 1967, Prancūzija – 1968 m. 1961 m. spalio 30 d. Sovietų Sąjunga Naujosios Žemės poligone išbandė galingiausią termobranduolinę bombą „Caras“, kurios galia siekė 58 Mt.
Veikimo principas
Svarbiausios termobranduolinės bombos dalys:
- Pirminis branduolinis užtaisas (sunkieji vandenilio izotopai – 2H ir 3H – arba plutonis). Sprogus pirminiam branduoliniam užtaisui, dalijasi radioaktyvieji urano 235U arba plutonio 239Pu izotopai. Susidaro 100 mln. kelvinų temperatūra ir slėgis, reikalingas uždegti antrinį užtaisą.
- Antrinis branduolinis užtaisas (konteineris su ). Padidėjus temperatūrai, prasideda antroji sprogimo fazė – deuterio ir tričio sintezės reakcija. Konteinerio paviršius pagamintas iš urano 238U, kuris skyla veikiamas branduolių sintezės metu išsiskiriančių greitųjų neutronų. Jie sukelia urano branduolių dalijimosi reakciją.
- Susidaro suslėgta didelio tankio plazma. Plutonio strypas (neutronų šaltinis) spinduliuoja neutronus, prasideda nevaldoma grandininė branduolinė reakcija – branduolinis sprogimas. Tai trečioji ir paskutinė sprogimo fazė.
Sprogimo eiga
Galimos vandenilio izotopų (deuterio ir tričio) sintezės reakcijos:
![image](https://www.wiki-data.lt-lt.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraS1kYXRhLmx0LWx0Lm5pbmEuYXovaW1hZ2UvYUhSMGNITTZMeTkxY0d4dllXUXVkMmxyYVcxbFpHbGhMbTl5Wnk5M2FXdHBjR1ZrYVdFdlkyOXRiVzl1Y3k5MGFIVnRZaTlrTDJSbUwwSnZiV0pJWDJWNGNHeHZjMmx2Ymk1emRtY3ZOekF3Y0hndFFtOXRZa2hmWlhod2JHOXphVzl1TG5OMlp5NXdibWM9LnBuZw==.png)
- Pirminis (dalijimosi) užtaisas viršuje ir antrinis (sintezės) užtaisas apačioje apsupti polistireniniu putplasčiu.
- Cheminis sprogmuo, supantis pirminio užtaiso šerdį (plutonį), suslegia plutonį į superkritinę būseną ir pradeda dalijimosi .
- Dalindamasis pirminis užtaisas skleidžia rentgeno spindulius, kurie „atsispindi“ korpuso viduje, apšvitindami polistireninį putplastį.
- Apšvitintas putplastis virsta karšta plazma, kuri stumia ir labai suslegia antrinį užtaisą, plutonio strype pradėdama dalijimosi grandininę reakciją.
- Suslėgtas ir kaitinamas (iki 107 K temperatūros) kuras gamina tritį (3H). Prasideda deuterio ir tričio sintezės reakcija. Sintezės metu išsiskyręs neutronų srautas (17,6 MeV) sukelia urano 238U branduolių dalijimosi reakciją. Pradeda formuotis ugnies kamuolys.
Šaltiniai
- „Termobranduolinė bomba“. www
.vle .lt. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-09-17. {{}}
: Išorinė nuoroda parametre
()|website=
- „Branduolinis ginklas“. www
.vle .lt. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-09-17. {{}}
: Išorinė nuoroda parametre
()|website=
- Magazine, Smithsonian; Machemer, Theresa. „Russia Declassifies Video From 1961 of Largest Hydrogen Bomb Ever Detonated“. Smithsonian Magazine.
- M. Kikuchi, K. Lackner & M. Q. Tran (2012). Fusion Physics. International Atomic Energy Agency. p. 22. ISBN .
- K. Miyamoto (2005). Plasma Physics and Controlled Nuclear Fusion. Springer-Verlag. ISBN .
vikipedija, wiki, lietuvos, knyga, knygos, biblioteka, straipsnis, skaityti, atsisiųsti, nemokamai atsisiųsti, mp3, video, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, pictu , mobilusis, telefonas, android, iOS, apple, mobile telefl, samsung, iPhone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, Nokia, Sonya, mi, pc, web, kompiuteris